נדבר על פיטורים בהייטק,
לא איך הם נראים בלינקדין או בהודעה לכלכליסט,
איך הם נראים בעו"ש,
איך הם נראים לגדי,
שם בדוי שמרוויח ₪30,000 ברוטו,
מוציא ₪20,000 בחודש
ואז מקבל הודעה שהוא מפוטר.
מה
זה אומר לגדי? על פניו נראה שהוא איבד ₪30,000, בפועל
הוא איבד מכונת כסף.
מה זה אומר לחברה?
על פניו נראה שהיא חסכה ₪30,000,
בפועל היא חסכה עלות מעסיק של 40,000 לפחות.
אם נבין את ההבדל הזה,
נבין טוב יותר את החבטה שנוחתת על מפוטר
מגג העולם בשרון על האספלט החם ברעננה.
דיסקליימר קצר,
אני לא יועץ מס,
לא רואה חשבון,
לא סוכן פיננסי,
קחו את הדברים שאני אומר כאן לאיש מקצוע.
ועוד אחד,
זה לא סוף העולם,
אנשים מפוטרים כל יום,
כל שבוע
בחברה בינונית של 600 איש שעובדים מחזיקים בה 3 שנים,
זה אומר תחלופה של 200 איש בשנה,
16 איש בחודש או מישהו כל יומיים.
נחזור לגדי,
הוא חושב שאיבד ₪30,000
אולי הוא אומר לעצמו וואלה,
זה 3 לקוחות שאני יכול לקחת כעצמאי,
כל אחד ישלם לי ₪10,000 בחודש וזהו,
אני חזרה על הגג.
הפרק הזה לא ייכנס למורכבות של עצמאי מול שכיר,
אני רק אגיד שזה ממש
לא המצב,
הכסף הזה ברוטו הוא רק
החלק במכונת הכסף שמרעיש,
החלקים החשובים באמת
עובדים בשקט,
הם שקופים עד שהם
נכבים.
פיטורים בהייטק עוברים מהר מקורת רוח למורת רוח,
מזמינים אותך לשימוע סוג של תיאטרון
כדי לשמוע למה לא צריך לפטר אותך.
שימוע לא קורה מיד,
שולחים אותך הביתה ביום ההודעה ועוד יום יומיים חופש כדי
לתת לדברים לשקוע,
אתה
יכול להתאכזב,
להתעצבן,
להיות מתוסכל,
הכל בסדר,
אבל אתה
צריך גם להחליט
אם אתה נלחם,
לא, יורה,
מנסה להסביר,
מנסה להציל.
כל מקרה לגופו,
ושוב,
זה בסדר,
אני רק אגיד שראיתי מעט מאוד מקרים
ששני הצדדים החליטו להמשיך
והרבה יותר מקרים ששני הצדדים ויתרו.
ויתור על שימוע יכול לשים אותך במקום טוב יותר מבחינת חבילה,
פיצויים,
המלצות,
כל מקרה לגופו,
אבל אם נהיה ריאליים,
אנחנו חיים בשוק קשוח של מעסיקים
ובביצה קטנה שנקראת ישראל,
אל תאיים,
אל תשרוף קשרים.
תישאר מקצועי.
פיטורים בישראל הם נוחים,
אף אחד כנראה לא ינתק אותך מהמחשב בלילה,
לא יקרע ממך את תג העובד,
תקבל הודעה מוקדמת,
שזה בעברית עוד חודש של משכורת.
תחושת התסכול מפנה את מקומה להתרוממות,
לא רק חודש של משכורת,
גם פדיון ימי חופש,
ימי הבראה צבורים,
אולי איזה החזר הוצאות ששכחת.
התלוש האחרון נראה גבוה,
אתה בהיי,
אבל מתחיל להרגיש איך
דרגות נתלשות ממך
בכל תחנה בטופס טיולים יוצא.
כרטיס הסיבוס שלך בין ₪600 ל-₪1,200 בחודש,
הלך,
אתה משלם היום בג'ירף או לצ'יקן
מהשקל הראשון,
המקבוק שלך שניגנת עליו כמו פסנתר,
הלך,
אתה חוזר ללנובו מקרטע או נאלץ לרכוש אחד חדש באלפי שקלים.
החנייה שלך במרכז תל אביב זו שנפתחת כמו סזמי,
הלך הרכב שלך,
אם היה בליסינג,
הלך חופשי חודשי,
₪300 עד ₪500 נסיעות בחודש,
הלכו.
חדר הכושר המסובסד,
הבריסטה המסובסד,
הפינוקים החטיפים,
השוברים,
העציצים,
הסוואג,
הכיסא שהסתובב בלי לחרוק,
הלכו.
ועוד משהו,
הלכו ההפרשות,
ברגע שיצאת בקרוסלה האחרונה,
החברה מפסיקה לשים כסף שאולי לא הכרת,
שאולי חשבת שהולך למדינה.
על שכר של ₪30,000
יש בערך 2,000 נוספים שהמעסיק שם לפנסיה,
עוד ₪2,500 לפיצויים,
עוד ₪1,200 לקרן השתלמות ועוד ₪2,000 לביטוח לאומי,
בערך ₪6,000 בחודש
שמישהו מהנהלת חשבונות היה שם לך לגיל פרישה
מפסיק.
לעצור הפקדות כאלה לפנסיה
וקרן השתלמות שעובדות בשבילך בריבית דריבית למשך
שנים או עשורים,
זה הרסני,
זה לקחת כסף
מהגדי של העתיד.
בסדר,
מיכאל,
על מה שילמנו כל השנים?
בוא נתפנק,
בוא נוריד פאניקה,
ניתן איזה סופ"ש קפריסין,
בוא בוא נחתום אבטלה,
אז כן,
יש אבטלה,
אבל על שכר של 30,000
דמי האבטלה הם לא 30,
הם גם לא 20.
הם בערך 12.5 לחודש.
אם הוא מלא
ברוטו
לפני ניכויים.
במילים פשוטות,
גדי עבר ממכונת כסף
של ₪40,000
להכנסה זמנית של 12.5 ברוטו,
וההוצאות של ₪20,000 נשארו אותו דבר.
זה אומר בור של בערך
₪8,000 בחודש,
וזה רק הבור שרואים,
כי באותו חודש גם לא נכנסו
לפנסיה,
לפיצויים ולקרן ההשתלמות
ה-₪6,000 של המעסיק.
גדי,
נשמה,
חודש אבטלה,
לא עולה לך ₪8,000,
הוא עולה ₪14,000 עד ₪15,000,
3 חודשים בערך ₪45,000,
חצי שנה
₪90,000.
לא כי קנית BYD משומשת,
סתם כי לא עבדת,
פיטורים בהייטק,
לא מרגישים כמו אסון,
דווקא נתנו לי חבילה יפה,
פיצויים,
נתנו לי אוויר.
אולי
כרית אוויר נפתחת,
היא מצילה אותך מהמכה הראשונה
ואז מתרוקנת,
אי אפשר
לבנות עליה.
בחודש הראשון אתה רואה הרבה כסף,
פיצויים,
פטורים ממס,
אבל
לפני שאתה מושך אותם,
תבין,
זו לא רק משיכה מההווה,
זו משיכה מהעתיד,
זה לקחת קיר תומך מהבית
כדי לפנות נישה בסלון.
אז כן,
יש נישה בסלון,
אבל
בבית פחות יציב.
בחודש השני אתה מבין למה כולם שונאים את ביטוח לאומי ודמי האבטלה,
אמרנו
בנטו זה חצי ממה שהתרגלת,
בחודש השלישי אתה מתחיל לקצץ,
פחות וולט,
פחות שטויות,
אתה גם
צריך לקבל החלטה בנוגע לאופציות שלך,
חתיכת הנייר הזו שהבטיחה לסגור לך את המשכנתא
אם החברה תימכר או תנפיק.
החוק הישראלי מחייב אותך להחליט האם אתה מאמין בחברה שכרגע זרקה אותך,
האם אתה מאמין שהיא תהיה או תישאר יוניקורן,
האם אתה מאמין בה מספיק
כדי לשים כמה אלפי או עשרות אלפי דולר
בשביל סיכוי עתידי להרוויח.
להרבה מהשכירים אין את הכסף הזה,
אז הם פשוט מוותרים,
הולכים לחברות כמו EquityBee
לגשר על הפער.
חברות כמו EquityBee רואות המון עסקאות,
אבל אין להן את המידע שיש לך
על האופק של החברה
ולאן היא הולכת.
אין סיבה בעצם לא להציע את האופציות שלך,
אבל קח בחשבון שבתקופות פיטורים או הרבה מאוד היצע
המחיר שתקבל,
אם בכלל,
יצטמצם.
בחודש הרביעי אתה פותח את קרן ההשתלמות,
אחת ממכונות צבירת ההון הכי חזקות שיש
לשכיר בישראל.
בחודש
חמישי אתה
מגלה את המילה ריסק,
הודעה מקרן הפנסיה שהיא גם
המבטחת שלך ושל המשפחה שלך.
אם יש משהו אחד שאתם צריכים לקחת מהפרק הזה,
זה ריסק
וכמה אתם לא רוצים,
אבל חייבים
לשלם את זה.
ריסק אומר
שמור לי את הזכויות.
ריסק אומר אם אני גדי
הופך לנכה
בדרך ללשכה,
שמור עליי.
אם אני מת
בדרך לראיון,
שמור על אשתי
והילדים.
ריסק הוא ביטוח כמה מאות שקלים בחודש,
משהו שהמעסיק שלך שילם
וכמו תשלום על המשכנתא ממש לא כדאי
לפספס.
אתה רוצה את הביטוח,
אתה רוצה גם את הרצף,
אתה ממש לא רוצה להפסיק לשלם ואז לגלות בעבודה הבאה שאתה
מתחיל תקופת הכשרה מאפס או שאתה
נדרש למלא שאלון בריאות חדש.
עזוב ביטוח,
בזמן הזה אתה גם לא מפריש לפנסיה וקרן השתלמות,
והחברות האלה,
השם יקום דמן,
מעלות לך את דמי הניהול מהצבירה
למקסימום האפשרי.
אנחנו בחודש השישי אתה כבר לא מחפש תפקיד חלומי,
אתה מחפש משהו,
אתה מחפש להפסיק ליפול,
נניח ומצאת משרה סבירה שמשלמת ₪15,000,
אם גם ממנה פוטרת,
האבטלה הבאה תחושב לפי השכר האחרון,
אם בכלל תשולם.
וזה
חרא של מעגל,
פיטורים שמובילים ללחץ,
שמוביל לפשרה,
שמוביל לשכר נמוך יותר,
לפנסיה נמוכה יותר,
השתלמות נמוכה יותר,
אבטלה קצרה יותר,
ואז
הפיטורים הבאים כואבים יותר,
עם רשת ביטחון
צרה יותר.
אגב,
התפטרות מול
פיטורים
היא הרבה רומנטיקה
להתפטר נשמע חזק,
נשמע שאתה בשליטה וזה לפעמים המהלך הנכון.
יש מקומות עבודה
ששורפים אותך מבפנים אבל
פיננסית התפטרות היא לא פיטורים.
אם פיטרו אותך
אתה יכול לקבל אבטלה ללא המתנה
אם התפטרת בלי סיבה מוצדקת
בדרך כלל תמתין תשעים יום.
אצל גדי,
3 חודשי אבטלה זה תזרים של ₪37,000,
זה המחיר של
להגיד אז אני אתפטר ושתישרף המדינה,
פיטורים נותנים לך כסף
ולא מעט מנוף,
אתה יכול לשאת ולתת על
התנאים שלך, לקבל מכתב פיטורים ברור
וחבילת פרידה.
התפטרות
נותנת לך שליטה בתהליך
וסיפור רומנטי לספר לעצמך ולקולגות בלינקדין.
תראו,
צריך להיות הוגנים,
חלק מהפיטורים מוצדקים באמת, חברות מנופחות,
צוותים ומוצרים שלא ברור למה נולדו או למי,
שכבות ניהול שמומנו עם כסף זול,
ועכשיו קורסות עם שקל חזק
וכמובן AI.
קבענו שגדי פוטר,
לא אמרנו למה,
אולי הוא לא בא טוב למישהו,
אולי נמאס לו והתחיל לזרוק,
אנחנו
חיים בתקופה שמצופה ממך לעשות יותר עם הזמן שלך,
לצאת מהפלח הצר של האחריות הקודמת שלך
ולדלבר.
ימים יגידו אם זה מה שנכון היה לצפות מעובדים,
אני כן אגיד
מצופה ממך לדלבר דברים
שעובדים,
דברים שלמים,
דברים שאפשר לסמן דאן.
מצופה ממך להפוך לאוטומטי
כל דבר שאפשר,
ללמוד כלי AI ברמה כלשהי
ולא להתכחש אליו,
כמו חיסונים.
חברות
יפטרו וימשיכו לפטר,
הן ימשיכו להעביר את הסיכון המיידי
מעצמן על ידי הורדת הוצאות לעובד
שיממן את המעבר הזה
לאורך זמן,
בחסכונות,
בפיצויים,
בקרן השתלמות,
בלחץ.
החברה
לא רק לוקחת לך עבודה,
היא לוקחת לך שגרה,
זהות,
ביטחון,
חיסכון,
עתיד,
שליטה.
זה יצא פרק מאוד מבאס,
אני יודע,
אני רגיל ללמד אתכם דברים חדשים,
להיות חיובי,
להתרגש מהעתיד,
אז דווקא אם אתם עובדים עכשיו,
תדעו כמה אתם עולים
ואולי תבדקו כמה אתם שורפים,
מה יש לכם בפנסיה
וכמה זמן תוכלו להחזיק בנפילה
בלי לשקר לעצמכם.
ואם פיטרו אתכם,
אל תרגישו אשמים,
זה לא אומר בהכרח שנכשלתם,
זה רק אומר שהסיכון
עבר אליכם,
וצריך לדעת לנהל אותו
עכשיו,
בלי לשרוף יותר מדי את העתיד.
עד הפעם הבאה,
תהיו טובים ותמשיכו להיות סקרנים.
יאללה,
ביי.