בואו נחזור אחורה בזמן.
1980.
טולסה, אוקלהומה.
העולם הוא אנלוגי.
אין ענן,
אין גיט,
אין צ'אט.
אם אתה נתקע, אתה פותח ספר שרטוטים או מנחש.
טומי גלן קארמייקל הוא בעל חנות לתיקון טלוויזיות.
וזה לא כמו טכנאי של סלקום שבא להחליף ממיר.
זה מקצוע שדרש הבנה עמוקה באלקטרוניקה,
מעגלים מודפסים,
שפורפרות,
וקבל טעון שיכול להרוג אותך.
טומי היה הכי "Hands-on" שאפשר.
הוא ראה את העולם דרך שרטוטים חשמליים.
הוא ידע איך נראה מתח,
איך נראה זרם,
ואיך נראה ייאוש של עסק קטן שקורס.
העסק דשדש, ואיתו הנישואים והחלום האמריקאי,
עד שחבר בשם ריי מציג לו מכשיר פריצה פשוט למכונות מזל,
המכונה Slider.
מכונות מזל של פעם הם מכניות לחלוטין, נשענות על
דיסקיות גדולות שמתיישרות אם זכית.
את הסליידר דוחפים לפתח כניסת המטבעות, ועם קצת Brute Force
המכונה חושבת שאתה
מזין אותה בכסף.
טומי, מהוסס, מגיע עם ריי לקזינו Fremont בדאונטון לאס וגאס.
קזינו שהוא הבניין הגבוה ביותר באיזור.
הגג הוא פופולרי לצפייה בניסויים גרעיניים שהתבצעו במדבר נבדה השכן.
באולם המשחקים,
שורת מכונות מזל ישנות,
מכניות כאלה עם ידית,
הם בדיוק המטרה המושלמת למזימה.
אין מצלמות.
יש שומרים על אלגנט שעושים פטרולים.
טומי מתיישב ליד מכונה,
ממקם את האביזר
ומתחיל למשוך בלי הפסקה.
הגלגלים מסתחררים ונעצרים.
הפסד.
ועוד אחד.
במשיכה השלישית המכונה מצלצלת ומשלשלת 50 מטבעות
למגש מתכת.
הלב של טומי בתחתונים.
הוא ממשיך לשחק עוד רבע שעה
ומסיים את הסשן הראשון
בפלוס 180.
שני הח'ברה מטולסה יצאו באותו היום מפרימונט
עם $900 דולר בכיס.
טומי משתכנע שהוא צריך לעשות את זה full-time.
הופך את עסק הטלוויזיות שלו למעבדת מחקר
של מכונות מזל,
קונה כמה משומשות
ומפרק אותן לגורמים.
הוא
לא מתעניין בטכנולוגיה,
כמו שהוא מתעניין בחולשות.
די מהר הוא משחרר את גירסה 2 של הסליידר.
מתכת צרה וארוכה, בדיוק חד של
23 מעלות -
שיפורים שיעלו את אחוז הדיוק
ויקצרו את חלון הרמייה מ-
10
ל-3 שניות.
אבל טומי לא רק מוציא גירסה, הוא משחרר README -
לא לבקר באותו קזינו פעמיים בחודש,
לא לזכות יותר מ-$500 לסשן,
להתנהג כמו תייר בר-מזל,
להמיר מטבעות בשטרות בקזינו הבא
ולעזוב מיד, אם מישהו מהביטחון שם עליך
עין עקומה.
טומי מגיע עם סליידר 2 ל-Circus Circus. קזינו עם מופע פעלולים מעל לראש המהמרים,
מקום בילוי לכל המשפחה, עם
ריח קבוע של הפסד ופופקורן שרוף.
מרוויח כמה אלפי דולרים בסופ"ש ומודיע לאשתו שהוא
"הולך לעשות ביזנס".
בשנים הקרובות הוא יינוק עשרות אלפי דולרים בשנה מבתי קזינו
בוגאס,
רינו,
אטלנטיק סיטי
וסירות הימורים.
לבינתיים, ריי
נתפס, יחד עם נוכלים אחרים ובתי הקזינו מחליפים את המכונות בגירסה 2 משלהם.
חוסמים פתחים
ומקשים על הפרעות מבחוץ.
טומי קונה את אחת המכונות החדשות ומפתח את
"לופת הקוף",
אביזר דמוי מספריים שמצליח לנווט
דרך מבוך החסימות,
דרך ה-Firewallים.
הוא מגיע עם אב הטיפוס לטרופיקנה,
קזינו מפונפן בבעלות המאפייה,
שהתגאה בזכוכית ויטראז' ענקית,
קזינו שרצה להמציא אור יום במקום שבו
הזמן עומד מלכת.
טומי,
שהוא גם מנעולן,
מפצח 80% ממכונות הדור השני
וגורף כבר מאות אלפי דולר בשנה.
לאשתו הוא אומר שהוא
"עוזר לבתי קזינו עם המכונות שלהם".
לא לגמרי מדוייק.
ב-1987 המזל משתנה.
טומי והקוף נתפסים על חם ב-Caesars,
בלי גרש.
קזינו
לא עם קיסר אחד, אלא מקום שבו כולם מרגישים קיסרים.
הוא נכלא לשנה אבל משוחרר מוקדם
כדי לחזור לשולחן השרטוטים.
בתי הקזינו מציגים דור שלישי של מכונות,
הפעם עם חיישן אופטי
שסופר מטבע בכל כיסוי של העינית.
טומי מחליט לעוור את החיישן
עם פנס גמיש שמאיר,
חזק ומדויק.
הוא חוזר לליצן של Circus ומתחיל לשחק.
מחכה לזכיה הראשונה, וזה לא משנה איזו,
ומאיר את הבפנוכו כמו רופא שיניים שמדביק סתימה.
המכונה פולטת מטבעות ל-90 שניות ארוכות.
עכשיו זה כבר מיליונים בשנה.
מינהלת ההימורים של נבדה שמה לב למשהו מוזר.
מכונות מסוימות משלמות 0.3%
יותר ממה שהן אמורות.
זה לא נשמע הרבה,
אבל במיליוני סיבובים זה מצטבר למיליונים בהפסדים.
אנליסטים צפו במאות שעות של CCTV בבתי קזינו שבהם האנומליה
גבוהה במיוחד, והבחינו בחפץ כלשהו,
תמיד לפני זכיה גדולה.
הם אוספים ראיות ומגישים ל-FBI
שמצליב אותן מיד עם טומי קארמייקל.
הם יושבים,
מחכים,
ואז תופסים אותו על חם
במבצע ארוך ומתוחכם.
המשחק נגמר.
עם ה"על-תנאי" שיש לו,
הוא צפוי לשבת
שנים ארוכות
ולשחק
"ספידי" בקלבוש.
טומי מציע את ניסיונו, כליו ועשורים של ניסיון
למפעילי בתי הקזינו.
עסקת טיעון מצויינת לנבדה, שמקבלת לרשותה את
ההאקר הגדול ביותר,
כיועץ מן המניין.
בשני העשורים האחרונים,
רצפת הקזינו עברה טרנספורמציה דיגיטלית מלאה, כשהיא הופכת למעשה לרשת מחשבים
מבוזרת, המנוהלת בטופולוגיית שרת-לקוח.
בעבר, כל מכונת מזל הייתה יחידת עיבוד עצמאית או Thick Client.
לוח האם של המכונה
הכיל מעבד, זיכרון, ושבב EPROM או Erasable Programmable Read-Only Memory
שעליו נצרב המשחק,
טבלאות תשלום ומחולל מספרים אקראיים, ה-RNG.
כל שינוי דרש התערבות פיזית,
פתיחת מכונה והחלפת שבב -
תהליך יקר, איטי וחשוף להונאות פנימיות.
המודל הנוכחי מבוסס על SBG או Server-Based Gaming
שבו מסוף המשחק מתפקד
כ-Thin Client.
טרמינל טיפש יחסית שמטפל בממשק משתמש, ה-UI,
סאונד והציוד ההיקפי -
שטרות וכרטיסים.
המוח של המערכת,
הלוגיקה העסקית,
האלגוריתמים וההכרעה המתמטית -
מתבצעים בשרת מרכזי,
לרוב
אשכול שרתים,
הממוקם בחדר מאובטח, ולעיתים בחווה מרוחקת.
זה הרבה יותר נוח -
אפשר להחליף מרחוק משחקים פחות פופולריים,
לשנות גובה הימור מינימלי בהתאם לשעה ביום,
ואף להתאים את אחוזי ההחזר בכפוף לרגולציה,
מבלי להשבית את המכונה.
גם הקוד מאובטח. כל משחק נטען מהשרת לאחר אימות חתימה דיגיטלית,
ואפשר לזהות תקלות מרחוק ולרסט את המכונה
לפני שהשחקן מתלונן.
פרוטוקול מודרני, מבוסס תקשורת קווית,
שמפותח במשותף ע"י כל היצרנים הגדולים.
בכל ספין, המסוף נועל את הכפתורים ושולח בקשת משחק לשרת,
שמפעיל את מחולל המספרים האקראי, ה-RNG
וממפה את המספר לתוצאת משחק.
זה קטע - הגלגלים שמסתובבים על המסך? הם
אשליה.
סרט.
התוצאה כבר נקבעה כמה שניות קודם,
והסיבוב הוא רק דרמטיזיציה של החדשות
לשחקן.
ה-RNG הוא הרכיב המבוקר,
המפוקח, והמבלבל ביותר.
הוא עובר מבחנים סטטיסטיים מחמירים לאקראיות
ומאותחל באמצעות
ערך התחלתי, Seed, שנלקח ממקור
חיצוני ובלתי צפוי.
ה-RNG פועל 24/7 ללא הפסקה, גם שהמכונה
לא בשימוש.
אין לו "זיכרון" של הפסדים קודמים, והוא לעולם לא מתחמם או
עושה לך דווקא.
כל סיבוב הוא אירוע בלתי תלוי.
גם עם המטבעות הפסיקו.
TITO או Ticket-In, Ticket-Out החליפו את
ה-Quarterים בכרטיסי
נייר תרמיים
עם ברקוד.
זה בעיקר יעיל,
(פחות דליים לסחוב),
אבל גם מאובטח -
כל כרטיס מקודד בשרת
ומונע Double Spending.
ויש גם אלגוריתם כלכלי, ADT או Average Daily Theoretical. הקזינו לא מחשב את השווי שלך
לפי כמה הרווחת או הפסדת בפועל,
אלא לפי "השווי התיאורטי" שלך.
הנוסחה:
הימור ממוצע * מספר משחקים או סיבובים לשעה
* יתרון הבית במשחק הספציפי.
קזינו יעדיף מהמר ששיחק 10 שעות רצוף ב-$5 לסיבוב,
מאשר איזה יוסי ששם $10,000 על מספר אחד ברולטה,
הפסיד
ויצא.
המדד הזה קובע גם את הסטטוס שלך,
זהב,
חלודה או פלטינה
ואת ההטבות שתקבל.
המערכת בנויה להחזיר לך
כ-20 עד 30% מה-ADT
בצורה של חדרים,
אוכל והופעות,
כדי לתמרץ אותך להמשיך לשחק,
ולהפסיד.
וכמובן הרואה-יורה.
מערך המעקב בקזינו הוא מהמתקדמים בעולם האזרחי.
מערכת Nora או Non-Obvious Relationship Awareness
נועדה לזהות קשרים נסתרים בין
גורמים זרים, לכאורה.
היא יודעת לזהות קנוניה,
למשל שדילר חדש מתחיל משמרת
וגם מתחיל להפסיד לשחקן כבד, ע"י
הצלבת מידע היסטורי עצום בזמן אמת,
למשל ששניהם ריססו את אותו בית ספר יסודי
לפני 15 שנה.
יש גם זיהוי פנים, שמסמן מיד סופרי קלפים מקצועיים,
מאתר רשימות נוכלים גלובליות
ומרחיק שחקנים מכורים מדי.
מערכות ה-AI
האלו לא מדייקות ב-100%, אבל הן כל כך טובות,
ששחקנים לא צריכים להזדהות
שהם יוצאים או נכנסים לקזינו.
וגם הצ'יפים שאתה מפסיד, הם לא מהסוג שאפשר לקנות ב"מוזלים".
ז'יטונים מעל $25 מכילים תגי
RFID נגד זיוף,
שגם מזהים תזוזות מיקרוסקופיות בזמן אמת.
המערכת יודעת אם שחקן הוסיף הימור
אחרי שהכדור נפל ברולטה,
או אם
דילר שילם סכום שגוי.
ואולי הכי מניפולטיבי.
הקזינו ממקסם את זמן השהייה ע"י אפקטים.
ה"כמעט זכיה"
(למשל בהצגת 2 מתוך 3 סמלי Jackpot),
סאונד בסולם דו מז'ור - שמתקשר לאנשים עם כיף,
והפסדים שמוצגים כניצחונות,
(למשל הימרת $5 וזכית
רק ב-2).
ויש גם דפוסים אפלים. כמו בוצה,
Sludge,
יצירת חיכוך בתהליכים
שאינם רצויים למפעיל.
למשל
שקל מאוד להפקיד וקשה יותר למשוך,
או שהכפתורים מסודרים כך שהימור גבוה נחשב נורמלי.
הקזינו המודרני הוא מפגן של עליונות טכנולוגית.
מדי פעם
מפציע איזה טומי כזה שעושה להם
חור קטן בכיס,
אבל
להם יש אלפי טומי אחרים,
מהנדסים,
דוקטורים לסטטיסטיקה
ופרופסורים למדעי ההתנהגות,
שמתמזגים למכונה
משומנת מאוד.
טומי, תנצב"ה,
הוכיח שאין דבר כזה "מאובטח",
יש "עדיין לא פרוץ".
הוא הכריח
תעשייה שלמה להשתפר.
בזכותו מכונות היום בטוחות,
חכמות,
אם כי משעממות יותר.
הסיפור של טומי נמצא
בכל חוקר אבטחה שמוצא חולשה ב-10bis,
בכל ילד שמצליח לעקוף חסימה באינטרנט של בית ספר,
בכל
צורך אנושי -
לפרק,
להבין
ולנצח את המכונה.
זה באג
שלא יתוקן לעולם,
וטוב שכך.
אם אתם או מישהו שאתם מכירים מתמודדים עם התמכרות להימורים,
אתם לא לבד.
פנו למוקד משרד הבריאות להתמכרויות או מיל"ה -
המרכז הישראלי לטיפול בהימורים.
עד הפעם הבאה,
תהיו טובים,
ותמשיכו להיות סקרנים.
יאללה,
ביי.